Práve dnes dosiahla Zem svoj najvzdialenejší bod od Slnka. Tento jav nazývame afélium. Napriek tomu, že sme od Slnka najďalej, je toto ročné obdobie považované na severnej pologuli za najteplejšie. Ako je to možné?
Dnes ráno o 07:06 h nášho času dosiahla naša planéta najvzdialenejší bod od Slnka, a došlo k tzv. aféliu. Zem sa nachádzala vo vzdialenosti 152 099 968 km od našej hviezdy. Od Slnka sme sa tak vzdialili približne o 5 miliónov kilometrov viac, ako keď sme k nemu najbližšie.
Toto každoročné podujatie predstavuje kľúčový moment na eliptickej obežnej dráhe Zeme a ponúka vzrušujúcu príležitosť lepšie pochopiť dynamiku našej slnečnej sústavy.
Obežná dráha Zeme okolo Slnka je eliptická, čo znamená, že jej vzdialenosť od Slnka sa počas roka mení. Za jeden rok prejde Zem špeciálnym bodom dvakrát: jedným je afélium, keď je Zem najďalej od Slnka, a druhým je perihélium, keď je Zem k Slnku najbližšie.
V čase, keď sme k Slnku najbližšie, nastáva perihélium, čo sa odohráva každý rok v januári. V tom čase sme do Slnka vzdialení približne 147,1 milióna kilometrov.
Napriek vzdialenosti medzi aféliom a perihéliom tento rozdiel nemá okamžitý a citeľný vplyv na klímu Zeme. Ročné obdobia v skutočnosti určuje najmä sklon zemskej osi a nie vzdialenosť od Slnka.
Napriek väčšej vzdialenosti od Slnka Zem počas afélia naďalej prijíma značné množstvo slnečnej energie. Kolísanie slnečnej intenzity v dôsledku vzdialenosti je kompenzované atmosférickými mechanizmami a oceánmi, ktoré účinne regulujú globálnu klímu.
Je zaujímavé, že kým na severnej pologuli je počas afélia leto, na južnej pologuli je zima. To ukazuje, ako sú ročné obdobia viac ovplyvnené sklonom zemskej osi než vzdialenosťou od našej hviezdy. Sklon 23,5 stupňa k rovine obežnej dráhy Zeme spôsobuje premenlivé rozloženie slnečného svetla, čo vedie k vzniku ročných období.
Afélium ponúka vedcom príležitosť študovať vplyv zmeny vzdialenosti na slnečné žiarenie a dynamiku klímy. Podrobné pozorovania a satelitné merania v tomto období pomáhajú vylepšiť klimatické modely a lepšie pochopiť energetickú bilanciu Zeme.
Okrem toho je afélium pripomienkou zložitosti našej slnečnej sústavy a prepojenia medzi rôznymi nebeskými telesami. Schopnosť Zeme udržiavať relatívne stabilnú klímu napriek zmenám vo vzdialenosti od Slnka je príkladom toho, ako je naša planéta mimoriadne prispôsobená kozmickým podmienkam.
Teplé počasie na severnej pologuli počas afélia, najvzdialenejšieho bodu Zeme od Slnka, je fascinujúci jav, ktorý sa môže zdať nelogickým. Vysvetlenie však spočíva v sklone zemskej osi, ktorý je približne 23,5 stupňa voči rovine obežnej dráhy Zeme. Tento sklon je dominantným faktorom, ktorý určuje ročné obdobia.
Počas severného leta je severná pologuľa naklonená smerom k Slnku, čo znamená, že slnečné lúče dopadajú na túto časť planéty priamejšie. Uhol dopadu slnečných lúčov je menší, čo vedie k rozloženiu slnečnej energie na menšiu plochu a tým efektívnejšiemu ohrevu. Okrem toho sú dni dlhšie, čím sa predlžuje čas, počas ktorého môže zemský povrch absorbovať slnečnú energiu.
Naproti tomu počas boreálnej zimy je severná pologuľa odklonená od Slnka a slnečné lúče dopadajú na povrch pod väčším uhlom, čím sa energia šíri na väčšiu plochu a znižuje sa otepľovanie. Dni sú tiež kratšie, čo obmedzuje absorpciu slnečnej energie
Vzdialenosť Zeme od Slnka sa medzi aféliom a perihéliom líši asi o 5 miliónov km, ale tento rozdiel je z astronomického hľadiska relatívne malý a má malý vplyv na celkovú intenzitu prijatej slnečnej energie. Slnečná energia dopadajúca na Zem v perihéliu je len o 7 % intenzívnejšia ako v aféliu. Táto zmena je nedostatočná na prekonanie klimatických vplyvov sklonu zemskej osi.
Stručne povedané, letné horúčavy počas afélia sú priamym dôsledkom sklonu zemskej osi, ktorý ovplyvňuje distribúciu a trvanie prijatej slnečnej energie, čo dokazuje, že vzdialenosť od Slnka nie je hlavným faktorom určujúcim ročné obdobia.